Субтитри и редакция на превод: Христо Цанков skype: hi.tsankov e-mail: hi.tsankov@gmail.com facebook: www.facebook.com/hi.tsankov
МЛАДАТА ВЪЗРАСТ НА ЗЕМЯТА
Водещ: Лони Мелашенко
Изпълнителен продуцент: Глен Ауфдерхар
Продуценти: Майк Лий Бийсли, Уорън Джъд, Колин Мийд
Сценаристи: д-р Робърт Джентри, Дейвид Джентри и Майк Лий Бийсли
Режисьор: Майк Лий Бийсли
Десетилетия наред учените развивали еволюционната теория за произхода на Земята,
която се формирала чрез бавното охлаждане на гореща магма
в продължение на 4.5 милиарда години,
за да се образуват скалите, изграждащи основата на континенталните гранитни плочи.
Животът възникнал случайно в някакво първично море,
след което еволюирал в продължение на стотици милиони години,
за да доведе до появата на многобройните форми на живот, които виждаме днес.
Следствие на пресъхването на първичните морета в продължение на хилядолетия,
се образували седиментните скали като тези в Гранд Каньон,
който бил прорязан от река Колорадо за период от милиони години.
Залежите от нефт и въглища, които намираме в седиментните скали навсякъде по света,
се образували в продължение на милиони и милиони години,
в резултат на натрупването и разлагането на растителност от изминалите епохи.
Но отчели ли са учените всички доказателства,
когато са постулирали теорията си за Земята като древна и еволюираща планета?
Ами, ако в самите гранитни скали се открият доказателства,
че са се формирали бързо, а не чрез продължително охлаждане?
Ами, ако се докаже, че седиментните скали, изграждащи Големия Каньон,
са се формирали чрез бързо, а не чрез продължително утаяване?
Ами, ако се докаже, че самият Каньон е бил прорязан за кратко време
чрез бързо протичащи ерозионни процеси?
Ами, ако се открият доказателства, разкриващи, че нефтът и въглищата
могат да се образуват бързо и че наличните запаси са били формирани неотдавна?
Ами, ако се докаже, че динозаврите са живели не преди милиони години,
а само преди няколко хиляди години?
Ами, ако вече е доказано, че постулатите, върху които е основана еволюционната теория,
не могат да обяснят правилно и точно планетарната история на Земята?
Тогава ще трябва да вземем под внимание друг модел на земната история.
Такъв модел, който би доказал, че скоростта на геологичните промени в миналото
е била много по-бърза от тази, наблюдавана в нашето съвремие.
При този сценарий ще е необходимо съвсем кратко време за развитието на геологичните събития.
В такъв случай ще имаме всички основания да заключим, че нашата планета е доста млада.
Но има ли публикувани досега научни доказателства,
оборващи еволюционната теория за възрастта на Земята и подкрепящи възгледите за млада Земя?
Ученият д-р Робърт Джентри, докато работил в Националната лаборатория в Оукридж, Тенеси,
установил точно това и публикувал доказателства,
оборващи възгледите за праисторическата възраст на Земята.
През 1977 г. Изследователската информационна мрежа разпространи специален доклад
относно научните открития на д-р Джентри,
обобщавайки получените резултати по следния начин:
"Известните днес физически закони вероятно не са били определящият фактор в началото.
Първичните скали на земната кора, не са се охлаждали и втърдявали за милиони години,
а са се втвърдили почти мигновено!
Някои геологични образувания, считани на възраст от стотици милиони години,
са вдействителност само на няколко хиляди години!
Всеки учен ще ви каже, че приемайки тези твърдения,
цялата структура на естествените исторически науки, се разпада!
Някои твърдо установени факти ще останат.
Новите открития обаче (които поставят под въпрос и други възгледи)
са изложени в забележителна поредица от научни документи,
публикувани през последните няколко години в най-престижните научни списания –
Nature, Science, Годишния преглед по ядрена физика и много други".
"Изследователска информационна мрежа", Доклад за научно откритие, 1977 г.
Някои от цитираните в доклада открития на д-р Джентри
са свързани с изследванията му върху овъглена дървесина от известното Колорадско плато –
широк географски район, включващ част от Колорадо, Юта, Аризона и Ню Мексико.
Използвайки микроскоп и съвременна лабораторна апаратура,
д-р Джентри анализирал проби от овъглена дървесина,
за да установи какви са нивата на радиоактивност.
Неговите резултати ни помагат да разберем колко време е нужно за образуването на въглища,
каква е възрастта на въглищните пластове и на самата земя.
Въгледобивна мина в Прайс, Юта
2000 фута под земната повърхност, 6 мили навътре в земните недра.
Въглищата са един от значимите световни източници на енергия!
Преди да отговорим на въпроса каква е възрастта на въглищата
и кога са се формирали, трябва да изясним какъв е техният източник.
Тук, в тази каменовъглена мина в Прайс, Юта, откриваме отговора.
Тук откриваме един почти изцяло овъглен дънер.
Има хиляди такива в тази мина, в съседните мини и в целия регион на Прайс.
Този факт ни показва, че при подходящи условия –
налягане, температура, вода и време,
дърветата и другата растителност могат да се превърнат във въглища.
Въпросът е колко време е отнел този процес?
Робърт Джентри и неговият син и сътрудник Дейвид изследват съвместно тази тема.
За да отговорим на този въпрос, трябва да изследваме овъглена дървесина от уранови мини,
вместо овъглена дървесина като този ствол от каменовъглената мина в Прайс, Юта.
Това парче овъглена дървесина е взето от уранова мина в Ласал, Юта.
Предполагаемата му възраст е около 140 милиона години.
Това овъглено парче дървесина е взето от урановата мина в региона на Темпъл, Юта.
Неговата предполагаема възраст е също около 140 милиона години.
Но вижте колко много прилича на това обло парче овъглена дървесина!
Те са почти идентични!
Интересно е обаче да се отбележи, че облото парче дървесина
бе получено от сурово парче дървесина като това, и то само преди няколко седмици!
Това близко подобие повдига един важен въпрос.
Наистина ли тези парчета овъглена дървесина от Ласал, Юта, и планините Темпъл в Юта,
са 140 милиона години по-стари от това парче дървесина,
което Дейвид и аз получихме неотдавна в резултат на нашите експерименти?
Всъщност, не! Защото в този и други образци от уранови мини
има едно забележително доказателство, което подкрепя една съвсем различна история.
За да видим това доказателство, е нужно образецът от овъглена дървесина
да бъде закрепен в епоксид.
След това трябва да бъде отрязан един тънък слой за изследване под микроскоп.
Под микроскопа могат да се забележат кръгли оцветявания,
дължащи се на радиоактивни частици, излъчвани от микроскопични центрове.
Някои са кръгли, други елипсовидни, както се вижда на тези фотографии.
За да се образуват тези кръгли и елипсовидни ореоли,
е трябвало да протече специфична последователност от реакции,
толкова специфична, че напълно отхвърля идеята за праисторическата възраст на въглищата,
посочвайки едно скорошно време на тяхното образуване.
Трябва да се отбележи, че според еволюционната теория, наситените с вода дънери били погребани
през няколко от предполагаемите геологически периоди – Еоцен, Юра и Триас.
Впоследствие, разтворен уран проникнал в наситените с вода дънери
и продукти от радиоактивния разпад на урана се натрупали в микроскопични участъци
във всеки един от тези дънери.
Тези радиоактивни продукти се разпадали през следващите няколко месеца,
излъчвайки частици и образувайки сферични участъци на радиоактивни поражения -
ореоли около тези микроскопични участъци.
В напречен разрез те изглеждат кръгли.
Били са формирани от разпада на вторичен полоний,
междинен продукт от урановата верига на разпад.
След това последвало събитие, което причинило компресия.
Някакво събитие причинило компресия на всички формирани ореоли.
Дънерите били пресовани, а заедно с тях и ореолите.
Това ни води към значим извод.
Знаем, че тези дънери не са се овъглили в момента на пресоването. (!)
Ето едно парче въглища.
Въглищата не могат да бъдат пресовани. Те се разрушават, както сами виждате.
Цялата представена до момента информация показва,
че тези събития са били едновременни за всички геологически периоди. (!)
Но има и други доказателства!
Когато уранът проникнал в дървесината, в нея останали продукти от неговия разпад,
още от момента на проникването му в дървесината.
Измерих както количеството уран в тези овъглени дънери,
така и количеството на олово, продукт от разпада.
Допускайки, че скоростта на разпад на урана до олово, е била постоянна,
което предположение ще обсъдим по-късно,
стигаме до извода, че всички тези дънери са били погребани заедно съвсем неотдавна!
Колко отдавна?
През 1976 г. публикувах резултатите от проучването си върху тези дънери
в изданието на списание Science, от 15 октомври 1976 година.
Ето какво казвам в този доклад:
"Подобни необичайни стойности на съотношение олово-уран
доказват възможността, че както първичното навлизане на уран, така и овъгляването,
са могли да се случат в рамките на последните няколко хиляди години".
С други думи, въглищата са се образували много бързо, от гледна точка на геологията,
което е в противоречие с традиционните възгледи за образуването на въглищата.
Как реагира научната общност на тези нови данни?
Получих писмо от проф. Рафаел Казман от щатския университет в Луизиана,
няколко месеца по-късно, на 27 януари 1977 г.
"Уважаеми д-р Джентри, внимателно преглеждах страниците с отзиви в списание Science
от момента на публикуването на вашия труд за радио-ореолите.
Мълчанието е оглушително!
Според мен, този факт може да се тълкува като резултат от изумление.
Вашите резултати няма да разтревожат особено инженерите...
...но техният ефект върху науката по геология,
предвид вероятността да променят общоприетите възгледи относно възрастта на земята,
ще се чувства в продължение на много години. Искрено ваш, Рафаел Казман".
Скоро след това професор Казман организира симпозиум.
Той бе озаглавен: "Да поговорим за времето! 4.5 милиарда години?".
Наистина ли земята е на 4.5 милиарда години?
Когато резултатите от симпозиума бяха обобщени и публикувани
в изданието от септември 1978 г. на Geotimes (Геоложки времена), ето какво беше казано:
"Тъй като се счита, че земните пластове, от които е взета овъглената дървесина,
датират поне от периода Креда, или от периодите Юра или Триас,
съотношението между уран 238 и олово 206 би следвало да е ниско.
Вместо това, съотношението уран-олово в някои ореоли варира от 2200 до над 64 000. (!)
Ако съотношението между изотопите трябва да се използва за основа на геологичното датиране,
то приетите към този момент датировки вероятно са завишени 10 000 пъти,
което означава, че възрастта на въглищните пластове трябва да се измерва с хилядолетия".
Казано на прост език, били са необходими само няколко хиляди години
за формирането на въглищата и другите изкопаеми!
Тази информация не е била оспорена или оборена
в световната научна литература от момента на нейното публикуване през 1976 г. (!)
Следователно, трябва да си извадим някои солидни заключения за нейната достоверност.
Геолозите са приели, че периодът Еоцен е бил преди около 60 милиона години,
Креда – преди 110 милиона години, Юра – преди 160 милиона години,
а Триас – преди 225 милиона години.
Но резултатите, представени от нас, оспорват тези възгледи,
доказвайки, че всички въглищни пластове са се образували едновременно,
преди няколко хиляди години. (!)
Тези резултати се отнасят за произхода и възрастта на въглищата, където и да се намират!
Заливът Катрин Хил, Австралия.
Недалеч от тази крайбрежна област, близо до Флат Рокс Пойнт,
се намира обект с изключително значение за геологията –
едно древно фосилизирано дърво.
Вкаменените останки на това дърво се виждат по протежението на 4 метра утаечни скали,
между два въглищни пласта, намиращи се тук.
Преди години, когато една въгледобивна компания разкопала пластовете и открила дървото,
долната част на дънера достигала до дъното на долния въглищен пласт.
По-късно тази долна част на дървото се натрошила.
Но дори и днес, след скъсяването на ствола, той преминава през слоеве утаечни скали,
за чието натруване геолозите приемат, че са били нужни стотици хиляди години.
Тези слоеве обаче не биха могли да се утаят за толкова продължителни периоди,
защото дървото би изгнило много преди да се натрупат около него утаечните пластове.
По-скоро, това дърво е нямо свидетелство за неговото погребване от катаклизъм,
при който поне два последователни пласта вулканична маса са го затрупали.
Доказателствата сочат, че вероятно дървото е било погребано
от два близки във времето потока вулканична маса,
както са били погребани хиляди дървета в планината Сейнт Хелън, щата Вашингтон.
Но ако въглищата наистина са се образували бързо,
следва да открием места, чийто произход геолозите биха се затруднили да обяснят
чрез продължително натрупване на растителност.
Ето защо, нека разгледаме по-отблизо доказателствата за образуването на въглищата
в грандиозния каменовъглен басейн на Паудър Ривър в Уайоминг и Монтана.
Откритата мина Еймакс Ийгъл Бют близо до Джилет, Уайоминг,
разкрива огромните въглищни залежи, които се копаят тук по метода на слоестото копаене.
В мината Ийгъл Бют се виждат въглищни пластове с дебелина над 35 метра.
Тази мина е част от голяма местност, известна като каменовъгленият басейн Паудър Ривър.
Тези гигантски залежи с площ от 10 000 кв. мили
са разположени между Черните хълмове на южна Дакота на изток и планината Биг Хорн на запад,
простират се на север до река Йелоустоун в Монтана, а на юг до Каспър, Уайоминг.
Богатите залежи в каменовъгления басейн в Паудър Ривър
са привличали вниманието на геолозите в продължение на десетилетия.
Това бе отразено в изданието на списание "Земя" (Earth) от май 1993 г.
В статията "Въглищата на Паудър Ривър - геоложка загадка, дилема за околната среда"
бяха направени следните изявления:
"Въглищните пластове на Паудър Ривър са забележително плътни,
без примеси от други вещества.
Обичайно, утайка от примеси и глина, се наслоява върху въглищните пластове,
преди те да са достигнали значителна дебелина.
Но въглищата на Паудър Ривър се намират в огромни пластове, някои с дебелина над 60 м.
Тези пластове се простират на голяма дълбочина по протежение на целия басейн".
"Дълги са стотици мили. Широки са 50 мили!" –
пише геологът Джеймс Макклърг от университета "Уайоминг".
"Те не са малки жили от по 1-2 акра. Те са огромни!".
Макклърг, който проучвал басейна повече от десетилетие, зявява,
че никое друго място в света няма толкова много въглищни пластове с дебелина над 15 метра.
Но каменовъгленият басейн Паудър Ривър не е само икономически ресурс.
За геолозите той е една интригуваща научна загадка.
Геолозите проучват този район в продължение на повече от столетие,
най-вече, за да намерят отговора на един смущаващ въпрос:
Как са се образували толкова масивни въглищни пластове?
Или по-точно, защо във въглищните пластове не са били отложени глини и други примеси
по време на тяхното образуване?
Самият Макклърг поставя въпроса така:
"Как е било възможно да се запазят на земята едни и същи условия
за образуването на 60-метрови въглищни пластове?
Образуването на всеки вид въглища изисква точно определена последователност от събития.
Ако тази последователност не е налице, просто не могат да се получат въглища!
А образуването на пластове с дебелина над 60 метра,
с ниско съдържание на примеси и сяра, е наистина забележително събитие!".
Той добавя: "Все едно да си вържеш очите, да се въртиш около себе си
и да улучваш центъра на мишената 100 пъти подред!".
Но ако въглищата не са се образували бавно,
има ли някакви лабораторни доказателства, че могат да се образуват за кратко време?
В тази демонстрация Робърт и Дейвид Джентри отговарят на този въпрос.
Първо взехме парче дърво като това, поставихме го в тази стоманена тръба,
добавихме в нея известно количество вода...
...а след това я запушихме.
Следващата стъпка е да я поставим в пещ
при температура от около 160° Целзий, за период от 2 седмици.
Сега, нека проверим резултата от този експеримент.
Виждаме, че парчето дърво е почерняло, а също така е станало по-меко,
Причината за промените е в химическата реакция между дървесината и водната пара под налягане.
Този образец все още не е овъглен.
Но е ясно, че процесът на овъгляване е започнал.
Въпросът е дали ще се получат въглища, ако този процес продължи по-дълго време?
Учени от Националната лаборатория "Аргон" отговориха на този въпрос
чрез серия от експерименти, проведени през 80-те години.
Един от най-ранните доклади за тяхната работа бе публикуван в Chemical And Engineering News,
в броя от 21 ноември 1983 г. Там, на стр. 42, четем следното:
"Химици от Националната лаборатория "Аргон" успяха да получат изкуствени въглища
от природни изходни материали.
Процесът е протекъл при много по-прости условия от предполагаемите
и предоставя някои нови концепции за структурата на въглищата и как може да бъде променена".
По-късно, когато техните доклади се появиха в научното списание Organic Geochemistry,
британското научно списание Nature отбеляза успеха на техните експерименти.
На стр. 316 от броя от 28 март 1985 г., четем следното:
"Уинънс и неговите колеги от Националната лаборатория "Аргон"
успяха за по-малко от година да получат истински синтетични въглища.
Изкуствените въглища не могат да бъдат разграничени от природните,
след подлагането им на познатите методи за анализ.
Техният синтез повдига множество интересни въпроси за формирането на въглищата".
За да проумеем тези открития, нека първо разгледаме структурата на дървесината.
Двата основни компонента в нея са целулозата и лигнинът.
Лигнинът действа основно като свързващ агент за целулозните нишки.
Ние повторихме аргонския експеримент в няколко варианта.
Успешната формула включваше лигнин, глина и топлина.
Необходимата температура бе около 150° Целзий, при отсъствие на кислород.
За период от 8 месеца бяха получени изкуствени въглища.
Краткият период, за който могат да се образуват въглища
при взаимодействието на пара под налягане и дървесина, ни кара да се запитаме:
Възможно ли е пара или гореща вода да доведе
до бърза трансформация на органична материя в нефт?
Статията "Вода, навсякъде вода" от 20 февруари 1993 г.,
на списание Science News, отговаря на този въпрос.
Учени от Exxon установили, че водата играе важна роля при образуването на нефта.
Техните опити да синтезират нефт били неуспешни
докато не добавили много гореща вода към изходния материал.
В края на експеримента се установило наличието на слой нефт над водата в експерименталния съд.
Това откритие доказва, че има алтернативен метод за производство на нефт
като основна роля се пада на горещата вода.
Статията посочва, че въпросното откритие може да подкопае
традиционните теории за образуването на нефта.
Междувременно, някои други събития поставиха също под въпрос традиционните теории.
Звучи невероятно, но група учени, един от които работи в Националната лаборатория в Орегон,
публикува няколко доклада, доказващи, че понастоящем се образува нефт
в басейна Гуаймас на Калифорнийския залив.
Днес, на дълбочина от 2 км. под водата на Калифорнийския залив,
има натрупване на органична утайка от морски водорасли и други органични форми.
През тези седименти преминава гореща вода, която идва от термален източник под дъното.
При взаимодействието на органичната маса с горещата вода се образува нефт. (!)
Този хидротермичен нефт от басейна Гуаймас, е на външен вид неразличим от суровия нефт,
добиван от кладенци, изкопани в земята.
Последиците от това откритие едва ли могат да бъдат достатъчно оценени.
По необходимост се налага да приемем, че формирането на нефтените залежи по целия свят
може да бъде обяснено с хидротермални процеси, по аналогия на наблюдаваните в гуаймския басейн.
Но вместо нефтът да се разнася в океанските води, наблюдаваме една затворена система,
при която суровият нефт може да се събира.
Възможно е световен потоп да е довел до образуването на гигантските нефтени залежи
в Близкия изток и навсякъде по земята.
Огромните количества растителност, погребани под водите на потопа,
смесени с много гореща вода като тази в басейна Гуаймас,
биха могли да образуват огромните нефтени залежи.
В зависимост от условията, органичната материя би се превърнала или в нефт, или въглища.
Има ли обаче модел, при който историята на земята би съответствала на новите открития?
Такъв модел, при който образуването на големите нефтени и въглищни залежи
е станало за много по-кратко време, отколкото се приемаше досега?
А защо да не приемем доклада за историята на Земята, представен в книгата Битие?
Библията описва как Земята е била сътворена преди около 6 хиляди години –
планета, първоначално покрита с обилна растителност,
а впоследствие опустошена от световен потоп, 1700 години по-късно!
Тази времева скала съответства на всички направени от мен научни открития.
А също така е сигурно, че земята някога е била покрита с вода.
През 1927 г. били открити вкаменелости на морски черупчести близо до самия връх Еверест. (!)
"Планини, издигащи се над водите" – ето как Библията описва края на световния потоп.
Според това описание, наличието на вкаменелости близо до връх Еверест изобщо не е изненадващо!
А дали нефтът и въглищата са били образувани в резултат на бързото унищожение
и затрупване на обилната растителност от световния потоп?
Ако е така, как би могъл световният потоп да доведе до толкова бързо затрупване?
Библията казва, че "всичките извори на голямата бездна се разпукнаха",
което очевидно се отнася за вулканични изригвания в предпотопните водни басейни.
Това е от голямо значение, защото океанолози наскоро откриха един район
на дъното на Тихия океан, в който нагъсто са разположени над 1000 вулкана. (!)
Tози район e приблизително равен по територия на щата Вашингтон. (!)
Бъдещи изследвания на океанското дъно биха могли да открият много други подобни райони.
Интензивната вулканична дейност по време на библейския потоп
ни кара да разгледаме едно от най-известните съвременни вулканични изригвания.
На 18 май 1980 г. гигантско свличане на северния склон на планината Сейнт Хелън,
било предизвикано от изригване с еквивалент 20 милиона тона тротил!
Това страхотно изригване на супер гореща пара, вулканична пепел и прах,
изравнило със земята 150 кв. мили гора, строшавайки огромни дървета като сламки!
Свлечените земни маси се стоварили в езерото Спирит и породили колосална вълна,
която заляла склоновете на планината 250 метра над нивото на езерото!
Дървесна маса с дебелина 92 м. се изсипала в езерото, повишавайки нивото му с около 80 м.!
Огромен брой дървета, повалени от ударната вълна,
били завлечени в езерото Спирит от гигантската приливна вълна.
За катастрофалната мощ на водните маси, които събират и погребват
огромни количества растителна маса, може да се съди от този случай.
Плуващите на повърхността дънери в езерото Спирит, днес са наполовина по-малко,
защото останалите дънери са потънали на дъното.
Ако вулканът в Сейнт Хелън беше изригнал под вода,
огромни приливни вълни, стотици пъти по-големи от тази на езерото Спирит,
биха разнесли след изригването огромна маса материал по земната повърхност.
И ако хиляди такива вулкани са били активни, можем да си представим разрушителния ефект,
който световният потоп е имал върху топографията на земната повърхност.
Това ни кара да се запитаме:
Би ли могъл описаният в Библията световен потоп да обясни и други геологични феномени?
Като, например, Гранд Каньон?
Някои геолози твърдят, че седиментните пластове са се образували в течение на милиони години.
Но това, в което ви карат да вярвате, просто не е истина!
Истината е, че геологията на Гранд Каньон съответства на модел,
основан на действието на световен потоп.
В опита си да установи откъде са дошли водите на потопа,
къде са отишли след потопа и какви геологични събития са се случили по време на потопа,
д-р Уолтър Браун, бивш ръководител на отдела за научни и технологични изследвания
при Военновъздушния колеж и ас. професор във Военновъздушната академия на САЩ,
разработил теория за т.нар. хидроплочи,
която разгадава много от тайните на потопа и неговите последствия.
На земята има 17 много странни феномена, които могат да бъдат логично обяснени
като резултат от един катастрофален глобален потоп,
при който големи водни маси изригнали от подземни водни камери,
освобождавайки енергия, превишаваща експлозията на 10 млрд. водородни бомби!
Това обяснява бързината, с която са били формирани някои основни планински вериги.
Обяснява възникването на въглищните и нефтени залежи, бързия континентален разлом,
защо по дъното на океаните има огромни проломи и стотици каньони и вулкани.
Обяснява също формирането на земните пластове и находищата с вкаменелости,
така наречените ледникови периоди, големите каньони и особено Гранд Каньон.
Предпотопната земя е представлявала вероятно един огромен континент,
покрит с обилна растителност, морета, реки и ниски планини.
Съгласно теорията за подземните водни камери,
предпотопната земя е имала значителен запас подпочвени води,
около половината от наличния в съвременните океани.
Тази вода се помещавала в свързани помежду си камери, формиращи един подземен воден слой
с дебелина половин миля и на разстояние 10 мили под земната повърхност.
Повишаването на налягането в подземните водни камери
разтегнало земния слой над тях, както би се разтегнал балон при надуването му.
Пропукването на земната кора започнало с малка пукнатина,
която се разпространила в двете посоки, със скорост около 3 мили в секунда.
Следвайки пътя на най-слабото съпротивление, тя обиколила земното кълбо за около 2 часа.
Докато разломът се придвижвал по земната повърхност,
земната кора продължила да се разтваря, както би се разцепил опънат плат.
Подземните води били под огромно налягане от натиска на 10-километровата земна плоча.
Така че, водата изригнала с голяма сила през разлома.
Изчисленията показват, че по цялото протежение на този опасващ земята разлом,
водни стълбове са се изстрелвали със свръхзвукова скорост
на височина над 20 мили нагоре в атмосферата!
Струите на тези огромни фонтани причинили непрестанни валежи
каквито земята не познавала до времето на потопа.
Библията заявява, че "всички извори на голямата бездна се разпукнаха същия ден"
и описва тези събития, станали преди повече от 4500 години,
които днес можем научно да подредим в причинно-следствена последователност,
наречена теория на подземните водни камери.
Фонтаните на голямата бездна и разширяващата се водна пара причинили бурни ветрове.
Част от водата, издигнала се над студената стратосфера, замръзнала,
а образуваните ледени кристали причинили силни ледени бури,
които затрупали и моментално замразили много животни.
Водните струи под високо налягане изтласкали земните пластове от двете страни на разлома
и дори изхвърлили варовик от много предпотопни морета.
Огромни количества седименти се утаили от тази кална вода по цялата земна повърхност
и затрупали животните и растенията, формирайки записа на вкаменелостите.
Потопът изкоренил и натрупал растителност в райони,
където впоследствие се образували въглища и нефт,
чрез процеси, които днес можем да възпроизведем лабораторно.
Експериментите показват, че в резултат на ерозията, разломът се разширил
и широчината му станала толкова голяма, че скалите, намиращи се под водните камери,
се издигнали и оформили презокеанския хребет, който обикаля земята като шев на бейзболна топка.
Континенталните хидроплочи, под които имало все още вода, действаща като смазка,
се плъзнали по склоновете на надигащия се трансатлантически хребет.
След като масивните континентални плочи достигнали скорост от 45 мили в час,
срещнали съпротивление, деформирали се, напукали се и се нагънали.
Участъците от плочите, които се нагънали нагоре, формирали планините,
а онези, нагънали се надолу, образували океанските падини,
поради което тези образувания са обичайно успоредни на океанските хребети.
Тези плочи, които се плъзнали надолу по океанските хребети,
формирали дълбоките океански басейни, в които се оттекли водите на потопа.
Всяка континентална падина се запълнила с вода и така се образували много следпотопни езера.
Всяко езеро, което нараствало от валежите или от оттичането на вода от по-високи места,
преливало през най-ниската точка на бреговете си,
ерозирайки земята и образувайки бразда,
която позволила повече вода да изтича през нея, прорязвайки още по-дълбоко меките скали.
Този процес се ускорявал докато цялото количество вода от езерото
се оттекла през доста дълбок разлом, формирайки по този начин каньон.
Най-големият от този тип бил Гранд Каньон.
На североизток от него имало огромно езеро, което открих и наименувах "Голямото езеро".
Неговото оттичане освободило повече вода от водата на днешните 5 големи езера.
Водата на езерото преляла и ерозирала разлом 20 мили южно от Пейндж, Аризона,
бързо образувайки Гранд Каньон за няколко седмици.
Бързото отлагане на седименти от водите на потопа означава,
че не е имало време за действието на ерозия между последователните слоеве.
Съгласно възприетата от еволюционната теория многомилионна възраст на земята,
би трябвало да се открият значителен брой доказателства
за ерозия и отлагания в последователните геологически пластове,
следствие на климатичните фактори в продължение на милиони години.
Геологическите слоеве на Гранд Каньон са забележителни с това,
че не показват никаква ерозия между последователните слоеве.
Вместо това се наблюдават добре оформени успоредни слоеве,
което е в съответствие с бързото образуване на седиментни слоеве при всемирния потоп.
Ерозия не е имало преди всичките слоеве да са се отложили.
Но за колко време се е образувал чрез ерозия Гранд Каньон?
Прясно отложените седименти не са били още напълно втвърдени,
което доказва, че образуването на Гранд Каньон е станало много по-бързо
отколкото допуска еволюционната теория за бавно изстиване на земните пластове.
При подходящи условия обаче водата може бързо да си проправи път
дори през най-твърдите скали, каквито са гранитите на дъното на Гранд Каньон.
Тези условия включват кавитация.
Кавитацията е процес на разпрашаване на скалите,
който се причинява от водни потоци, чиято скорост е по-голяма от 30 метра в секунда.
Когато водата се отклонява от неравности по дъното на скалния улей,
се формират вакуумни мехурчета, които удрят като с чук скалната повърхност,
буквално превръщайки скалите в прах. (!)
Един подходящ пример от съвремието за бърза ерозия чрез кавитация
е язовирната стена Гленд Каньон на река Колорадо, малко по-нагоре от Гранд Каньон.
Обилни снеговалежи в планините близо до река Колорадо, през късната пролет на 1983 г.,
предизвикали преливане на водата на езерото Пауъл, със скорост 4200 куб.м/сек. (!)
Бързият поток на прииждащите води заплашил да прелее през язовирната стена.
За да избегне това, електрическата централа работила на пълна мощност,
пропускайки 790 куб.м/сек вода през турбините си,
По-късно били отворени дренажните тръби, за да изтичат други 480 куб.м/сек вода.
Но и това се оказало недостатъчно!
Извънредната ситуация принудила инженерите да поемат риска да отворят отливния тунел.
На 15 юни бил отворен левият отливен тунел с диаметър 12 метра,
за да източва допълнително 370 куб.м/сек вода,
а впоследствие количеството било увеличено до 480 куб.м/сек.
На 20 юни, обемът бил увеличен до 900 куб.м/сек вода.
Тогава, водата, напускаща тунела, се оцветила в червено,
а инженерите усетили видими вибрации като от земетресение!
Масивни парчета бетон и скални блокове били изхвърлени през отвора на тунела!
След затваряне на отливния тунел проверяващият екип открил значителни повреди от кавитация.
Дебелият един метър и усилен със стоманени пръти тунел бил осеян с огромни дупки!
В района на една извивка, където тунелът ставал хоризонтален,
имало 10 метра дълбока, 52 метра дълга и 13 метра широка яма,
прорязваща бетона и подлежащите скали от червен пясъчник. (!)
За запълването й били нужни около 1800 куб.м бетон!
Последвалите ремонтни дейности разкрили огромните щети, причинени от кавитацията.
Ерозията на отливния канал на язовира Гленд Каньон протекла много бързо
след като водата се оцветила в червено и се почувствали вибрациите.
Възможно е кавитацията да е разпрашвала бетона, стоманата и скалите
със скорост около 30 метра в секунда, в периода на най-интензивна ерозия!
Разрушителният ефект на кавитацията, демонстриран при Гленд Каньон показва,
че е възможно Гранд Каньон да е бил образуван много бързо
чрез внезапното протичане на огромно количество вода през каньона.
Но откъде е дошла тази вода? И какво е причинило внезапното й изтичане?
Проучването на д-р Браун за Гранд Каньон предоставя един от най-точните отговори.
На хората е било повтаряно, че Гранд Каньон е бил образуван от р. Колорадо за милиони години.
Но ако те имаха възможност да погледнат каньона от въздуха,
биха могли да видят колко огромен е той и колко малка е реката в сравнение с него!
Няма река на този свят, която може да прореже такъв разлом в земята, дори за милиони години!
Но ако река Колорадо е прорязала Гранд Каньон, първият въпрос, който възниква, е,
къде са отишли всички седименти в резултат на ерозията?
Река Колорадо би трябвало да завършва с огромна делта, но такава няма!
Нещо повече, геолозите не могат да открият речна делта с големи размери в целия регион!
Така че, трябва да си зададем въпроса: Къде е била натрупана скалната маса?
На няколко места в региона, който гледа към Гранд Каньон,
се издигат малки планини, чиито слоеве разкриват една вълнуваща история.
Техните слоеве се намират на една и съща височина,
което показва, че някога са били свързани помежду си.
Нещо трябва да е преминало през тях и да е отстранило слой с дебелина 1 километър,
който някога се е намирал на мястото, където съм аз сега.
Трябва да обясним не само къде е отишла скалната маса от вътрешността на каньона, дълъг 200 мили,
но също и къде са хилядите куб. метри материал от мястото, където се намирам сега,
простиращо се на хиляди квадратни мили.
Това особено образувание, наречено Ред Хил (Червеният хълм),
не само представя споменатите слоеве, но на върха му има и други следи.
Най-горният слой е формиран от изстинала лава.
Но лавата е текла надолу по склона.
Следователно, земята, обграждаща в миналото върха на този хълм,
трябва да се е издигала дори над него.
Така че, отново възниква въпросът: Къде е цялата тази скална маса?
Голямото езеро преляло и ерозирало скалите с огромна скорост,
образувайки Гранд Каньон на югозапад само за няколко седмици.
Друго голямо следпотопно езеро, установено от геолозите в този район, било езерото Хопи.
Катастрофалното преливане на Голямото езеро ерозирало западния бряг на езерото Хопи,
при което то също преляло.
А къде отишла скалната маса?
Тя бързо се разнесла из Южна Аризона, част от Калифорния и Невада.
Доказателствата за всемирния потоп преди около 4300 години, продължават да се трупат!
Относно Гранд Каньон потопът изяснява как утаечните слоеве са били бързо отложени
при издигането на водите и как бързо са ерозирали при тяхното оттегляне.
Изяснява се също къде е отишла скалната маса.
След като видяхме доказателствата за бързото погребване на предпотопна растителност,
довело до образуването на въглищата и нефта, сега ще видим доказателствата от вкаменелостите
за бързото погребване на предпотопните форми на живот.
Едно от най-значимите доказателства за бързото отлагане на седименти след потопа
намираме в добре запазените вкаменелости, открити в различни части на света.
Може би най-убедителното доказателство за бързото погребване на животни и растения
са вкаменелостите в югозападен Уайоминг, в Националния парк "Хълм на вкаменелостите".
През последните 100 години учени и частни колекционери са се сдобили
с хиляди отлично съхранени вкаменелости от различни места на Националния парк,
особено от Хълма на вкаменелостите.
Те представляват удивително разнообразна колекция от фосилизирани костенурки,
палмови клонки, крокодили, листа, насекоми, клони с цели орехи.
Намерени са дори фосилизирани скатове, чиито хрущялни скелети се разграждат бързо,
което доказва, че погребването на тези организми е било наистина бързо.
Но това не е всичко!
Може би най-впечатляващото доказателство за едно бързо погребване на това място,
са вкаменелостите на милиарди риби от повече от 20 вида!
Това парче скала в изложбения център на парка, с размери 2.5 на 3 метра,
ясно показва само някои от тях.
Удивително е, че при много от рибите са запазени не само целите скелети,
а също и зъбите, меките люспи и кожата.
Огромният брой фосилизирани риби в Хълма на вкаменелостите
постави пред еволюционистите една огромна и неразрешима загадка.
В две глави, озаглавени "Идеални условия за фосилизиране" и "Неразгадани мистерии",
брошурата на Националния парк "Хълм на вкаменелостите", разкри противоречията
на еволюционната скала на датиране при обяснението на бързия процес на погребване.
От една страна, брошурата допуска, че е имало езеро, където много животни и растения
вероятно са умирали по естествени причини.
От друга страна, доказателствата налагат извода,
че при няколко случая, огромен брой риби са били убити изведнъж.
Брошурата поставя тези няколко случая на бързо погребване,
последвано от утаяване на калциев карбонат, основния скален минерал около вкаменелостите,
във времевата скала на стотици и хиляди години.
Но това е вдействителност един невъзможен сценарий!
Да се възпроизведат толкова много риби за кратко време,
само за да бъдат убити от някаква катастрофа година по-късно,
а после това да се повтори няколкостотин хиляди пъти!
Палеонтолозите би трябвало отдавна да са забелязали измамата на този сценарий!
Ако не за друго, то поне заради отлично съхранените палмови клонки!
Поради простата причина, че палмите не растат във вода,
а техните клонки не се отчупват при нежен полъх на вятъра!
Само катастрофа от огромни размери може да бъде причината
за прекрасно съхранените вкаменелости на Хълма на вкаменелостите.
Скалите там, както и тези в Гранд Каньон, са изградени основно от калциев карбонат.
Те всички имат общ източник.
Взаимодействието между вулканични газове и вар,
изхвърлени от басейните на предпотопните морета.
Тези сходства, както и доказателствата за бързо утаяване и погребване,
ясно ни разкриват, че Хълмът на вкаменелостите и Гранд Каньон са възникнали
в резултат на едно грандиозно събитие – катастрофа, причинена от всемирен потоп!
Но има ли и други доказателства, които биха потвърдили,
че Хълмът на вкаменелостите датира от времето на потопа?
Отговорът е да!
Геолозите са датирали Хълма на вкаменелостите към периода Еоцен,
за който смятат, че е бил преди около 50-60 милиона години.
Но вече изяснихме чрез моите проучвания на овъглени дънери
и таблицата, показваща неточността на еволюционното датиране,
че Еоценът попада във времето на всемирния потоп преди няколко хиляди години. (!)
Този факт не оставя съмнение, че Хълмът на вкаменелостите датира от времето на потопа
и доказва младата възраст на земята!
Но има и още доказателства!
Не всичко било погребано през първия ден на потопа.
Водите прииждали в течение на 40 дни.
Сухоземни животни, които били достатъчно големи, за да оцелеят през този период,
оставили забележителни следи, опитвайки да се спасят от надигащите се води на потопа.
Тези следи са открити във въглищните пластове и са наистина поразителни!
Отново в каменовъглената мина на Кипърското плато, Юта
Следи от динозаври във въглищата! Удивително!
Изключително! Как са се озовали там?
Очевидно, в миналото, в този район е имало богата растителност.
Динозаврите са стъпвали по нея преди нейното овъгляване.
Но преди колко време се е случило това?
Преди колко време са живели динозаврите? Това е, което искаме да знаем!
Тази следа от динозавър ни разкрива истината по въпроса.
Тя е точно до един от овъглените дънери в каменовъглената мина в Прайс, Юта.
Всъщност, намира се само на 3 метра от овъгления дънер, който видяхме по-рано.
Вече знаем, че възрастта на овъглените дънери и тази на динозаврите е една и съща. (!)
Във въгледобивната мина видяхме две следи от динозаври.
Но това ли са единствените следи, открити в мините на източна Юта? Не!
Тук, в Праисторическия музей на източна Юта, са изложени и други експонати от мините.
Вижте всички тези следи от динозаври!
Имат различни размери, някои от тях са били растителноядни, а други - месоядни.
Но защо всички са били на едно място?
За да отговорим на този въпрос, нека разгледаме картата на вкаменелостите от мина Кенилуърт.
Били са открити 8 различни вида следи върху площ от 100 метра, по тавана на минния тунел.
Тук, на картата, можем да видим как са били разположени всички следи и овъглени дънери.
Според този надпис, динозаврите са се разхождали сред блато.
Здравият разум обаче ни казва, че това не може да е вярно!
Няма такова блато на света, което би запазило тези следи!
Всички тези динозаври са били на едно място поради точно определена причина.
Те се опитвали да избягат от издигащите се води на всемирния потоп.
Тези илюстрации показват как са се формирали следите от динозаври по времето на потопа
и защо са се запазили във въглищните пластове до наши дни.
Предпотопната земя била покрита с обилна растителност и била много красива.
След това дошъл потопът. Поройните дъждове и изригващите подпочвени води,
помели обилната растителност във водовъртежа на потопа.
Тази растителност била натрупана в огромни количества,
а после отложена от приливните води на потопа,
породени от вулканичната дейност в предпотопните морета.
Всяка приливна вълна натрупвала нов слой растителност върху предишния.
Масивните динозаври успели да оцелеят при много от ранните приливни вълни,
опитвайки се да избягат от надигащите се води на потопа.
Но тъй като нивото на водата се покачвало, динозаврите търсели спасение в по-високи места,
оставяйки следите си в току-що отложените върху растителността седименти.
Понякога, поради огромната си тежест, те потъвали в меките утайки на растителността.
Тази растителност впоследствие се овъглила, а там, където динозаврите стъпвали,
намираме днес техните отпечатъци във въглищните пластове.
Национален парк на динозаврите, Върнъл, Юта
Ако тези динозаври са били заедно, когато са били завлечени от потопа,
можем да очакваме, че са били също погребани заедно.
И наистина, тук, в Националния парк на динозаврите във Върнъл, Юта,
виждаме огромно гробище от фосилизирани динозаври.
Дойде моментът да направим извод за възрастта на динозаврите и фосилизираните риби,
открити в Националния парк "Хълм на вкаменелостите".
Тук, в Националния парк на динозаврите, има надпис,
който датира техните кости на 145 милиона години.
Или от периода, наречен Юра.
Но вече знаем, че тази датировка изобщо не е вярна!
Спомняте ли си направените експерименти за овъгляване на дървесина?
Чрез тях доказахме, че еволюционната скала на датиране не е вярна. (!)
Периодите Еоцен, Креда, Юра и Триас, са всъщност един период от няколко хиляди години. (!)
Фосилизираните риби от Еоцен-а, динозаврите от Креда, Юра и Триас,
всички те са измрели само преди няколко хиляди години, погребани по времето на потопа. (!)
Тези доказателства оспорват цялата еволюционна теория за произхода и развитието на живота.
Но не е ли доказала науката, че динозаврите са живели преди стотици милиони години?
Всъщност, е точно обратното, според новите доказателства на д-р Ендрюс Снелинг,
от Австралийската научна фондация за изследване на Сътворението.
В това издание на списание "Наука" от май 1995 година,
е публикувана снимка на пчела, запечатана в кехлибар.
Подобна е на тази в образеца доминикански кехлибар, който виждаме тук.
Геолозите смятат, че тези образци са на възраст между 25 и 40 милиона години.
Но сега възниква голям проблем за тях!
Причината е, че извлякох от корема на пчелата един вид бактерия!
Жива бактерия!
Това откритие е сходно на откритите досега над 1000 вида бактерии в други насекоми,
умрели по едно и също време с динозаврите.
Досега много еволюционисти считаха, че е имало лабораторно замърсяване с бактерии.
Те просто не можеха да повярват, че една бактерия може да оживее милиони години.
Но този нов резултат, който бе получен след 4-годишен прецизен анализ,
изключва възможността за лабораторно замърсяване.
Като учен считам, че причината да се открие жива бактерия в пчелата, запечатана в кехлибар,
а също и в други фосилизирани насекоми, живели по времето на динозаврите,
се корени във факта, че земята е доста млада на възраст.
Те са били погребани и фосилизирани в резултат на един всемирен потоп,
катастрофален потоп, само преди няколко хиляди години. (!)
Всичко това чудесно хармонира с младата геологическа възраст на въглищата и нефта,
а също така и с истината, че живите организми в природата
са били сътворени по свръхестествен начин през творческата седмица, само преди 6000 г.
Тук, мнозина сигурно ще се запитат как този поразителен извод
може да бъде примирен с еволюционните възгледи за земната история?
Могат да попитат също, не е ли установено чрез геоложките методи за датиране,
че основните скали на земната кора - гранитите, са се формирали последователно,
на различни места и по различно време, в продължение на милиарди години?
И не е ли установено чрез същите методи, че седиментните скали и вкаменелостите
са на възраст стотици милиони години?
Отговорът и на двата въпроса е категорично не!
Нито гранитите, нито вкаменелостите имат написана върху тях възраст.
Възрастта от радиометричното датиране, приета от учените от много време,
никога не е била научен факт!
Точна научна информация се получава въз основа на лабораторни експерименти.
Радиометричното датиране е просто едно аритметическо пресмятане.
Представлява лабораторно измерване, при което количеството олово се дели на к-вото уран.
И двете стойности се определят лабораторно.
За другата променлива се предполага, че е константа.
Предполага се, че скоростта на разпад е постоянна (константа).
Възрастта се изчислява като се умножи тази константа по коефициента олово-уран.
Но само коефициентът е измерен лабораторно.
И ако тази константа всъщност не е константа, а променлива,
тогава получената възраст е недействителна
и радиометричните периоди на еволюцията са нищо повече от радиометрична фантастика!
Еволюцията предполага, че гранитите са се формирали чрез бавно охлаждане
в продължение на милиарди години.
Времето на охлаждане или предполагаемата възраст се получава
чрез измерване съдържанието на елементи от радиоактивния разпад в гранитите,
предполагайки, че са се натрупали чрез бавен и постоянен процес на радиоактивен разпад.
Тъй като според еволюцията, радиометричното датиране показва времето на охлаждане,
всяко доказателство за бързото формиране на гранитите всъщност доказва,
че са били формирани едновременно,
и следователно, предположението за постоянна скорост на радиоактивния разпад
и получената на тази основа праисторическа възраст на земята, са невалидни!
И наистина, съществуват научни доказателства за едновременното сътворение на гранитите!
В структурата на гранитите са запечатани красиво оцветени микросфери,
от радиоактивния разпад на един елемент, за който е известно, че има много кратък живот.
Ако използваме аналогия от ежедневието, образуваните във водата мехурчета
могат да се запазят само чрез бързо охлаждане.
По същия начин, в гранитите е оставен запис от радиоактивен разпад,
който доказва, че гранитните скали са били мигновено създадени в твърдо състояние!
Ако тези скали се бяха образували чрез бавно охлаждане, както твърди теорията за еволюцията,
радиоактивните следи биха изчезнали без да оставят никакъв видим запис.
Такъв запис, доказващ мигновеното сътворяване, се открива в гранитите навсякъде по света. (!)
Нещо повече, неговото наличие в гранити на различна радиометрична възраст,
показва, че всички те са били създадени по едно и също време. (!)
Това разрушава цялата основа на еволюционната скала на датиране!
Стотиците милиони години на бавно охлаждане, считани от геолозите за необходими
да се формира гигантският монолитен блок Ел Капитан,
се свиват до по-малко от няколко минути!
Как доказателствата за сътворение се отразяват на възгледите за възрастта на земята?
Много значимо!
Едновременното сътворяване на отделните гранити ни показва,
че различните радиометрични периоди са погрешни!
Че нещо не е наред!
По-рано установихме, че има една несигурност при радиометричното определяне на възрастта.
Тази несигурност касаеше предположението за постоянната скорост на радиоактивен разпад.
Сега знаем, че е имало промяна в скоростта на разпад в един определен момент в миналото.
Според мен, по времето на потопа е настъпила рязка промяна,
съпроводена с повишение скоростта на радиоактивен разпад.
В този случай радиометричните методи не могат да се използват за датиране
до момента на прекратяване промяната на скоростта на радиоактивен разпад.
И всички опити да се използват методите за радиометрично датиране преди този момент,
със сигурност биха довели до погрешни резултати!
Други доказателства в подкрепа на променливата скорост на разпад и младата възраст на земята,
бяха получени в хода на изследванията ми върху гранитни образци,
взети от голяма дълбочина при сондаж на земната кора в Ню Мексико.
През 1970-те Министерството на енергетиката поръча дълбок сондаж на дълбочина 4300 м,
за да провери дали може да се получи енергия от топлина дълбоко в земните пластове?
Сдобих се с образци от дълбочина 960 метра до над 4300 метра.
Целта бе да извлечем от гранитите микроскопични частици циркон – минерал, съдържащ уран.
Резултатите от моите изследвания върху тези циркони бяха публикувани
в научното списание Geophysycal Research Letters, през 1982 година.
Оранжевите икони представят микрочастиците циркон в гранитите на различна дълбочина.
Първият е от дълбочина 960 метра, при температура 105° Целзий.
Последният е от дълбочина 4307 метра, при температура 313° Целзий –
три пъти по-висока температура от точката на кипене на водата.
Сега, нека допуснем, че тези циркони са били изпълнени в даден момент с хелий.
Точиците над цирконите изобразяват скоростта, с която губят хелия, при различната дълбочина.
Цирконите от най-голямата дълбочина ще губят хелия много по-бързо
отколкото тези от най-малката дълбочина на 960 метра.
След изминаване на определено време, може да очакваме,
че цирконът от най-малката дълбочина 960 м, ще съдържа най-голямо количество хелий,
а този от най-голямата дълбочина, където температурата е най-висока,
ще съдържа най-малко количество хелий, изключително малко.
На тази последна диаграма се виждат последните резултати от експериментите,
показващи, че в цирконите от най-голямата дълбочина не открихме никакъв хелий.
Установихме определено количество в образците от най-малките дълбочини, при 197° Целзий.
Нека спрем за момент и се опитаме да разберем как са се развили събитията.
Хелият се образува в процес на уранния разпад в цирконите,
така че количеството хелий в цирконите от различните дълбочини
ни дава информация за възрастта на гранитите при точно тази температура.
Конкретните физически и експериментални резултати са показани на следващата диаграма.
Резултатите придобиват значение само, когато направим сравнение със стойностите,
които очакваме да открием, ако Земята бе на възраст 4.5 милиарда години.
Вляво виждаме очакваните данни, ако земята бе на 4.5 милиарда години.
Количеството на хелия би следвало да бъде много много ниско.
Това, което сме изобразили на диаграмата е една приблизителна стойност.
Има толкова много променливи величини, свързани с процесите, протичали в миналото,
че едва ли можем да бъдем абсолютно точни.
Знаем обаче, че количеството хелий трябва да бъде много малко,
тъй като хелият, като продукт от разпадането на урана,
напуска циркона толкова по-бързо, колкото температурата е по-висока.
Макар че експериментите установиха, че к-вото хелий в цирконите се понижава
с напредване на дълбочината, бе открит хелий при температура 197° Целзий.
Тежестта на научните доказателства доведе до разрушаване еволюционната скала на датиране!
Бе доказана младата възраст на земята!
Еволюционната възраст на гранитите от 80 милиона до 4 милиарда години, е НЕВЯРНА !!!
Гранитите, простиращи се от Йосемит до Гранд Каньон, гранитите в Япония и Индия,
в Европа, Русия и Канада, са били всички сътворени по едно и също време!
Не сме доказали чрез точно измерване, че Земята е на 6000 години, но открихме доказателства,
които са в съответствие с 6000-годишната възраст на Земята (според Библията)!
Също така доказахме, че предполагаемата възраст на Земята от няколко милиарда години
е НЕВЯРНА, от научна гледна точка. (!)
Тук изложихме само кратък преглед на научните доказателства,
които потвърждават верността и точността на библейския доклад
за Сътворението на Земята и всемирния потоп.
Макар и кратък, този преглед води до сигурно заключение.
Радиоактивните следи в овъглената дървесина разрушават еволюционната скала на датиране
относно живота на земята и така милиардите години стават едва няколко хиляди!
Всемирният потоп обяснява бързото натрупване на растителност,
от която са се образували огромните въглищни и нефтени залежи.
Младата възраст на въглищата и бързото им образуване в лабораторни условия,
както и съвременното образуване на нефт в залива Гуаймас близо до калифорнийския бряг,
са в съответствие единствено с модела за млада, а не за праисторическа земя!
Останките на динозаврите, погребани в огромни гробища,
както и техните следи във въглищните пластове, са нямо свидетелство за техните напразни опити
да избягат от надигащите се води на всемирния потоп.
Остатъчният хелий в гранитите на голяма дълбочина, е категорично доказателство,
че скалите, изграждащи земната кора, са млади.
Тези доказателства разбиват тотално теорията за праисторическа еволюираща Земя. (!)
И най-накрая, отпечатъците от Сътворението, открити също в гранитите,
скалите, които Библията нарича основите на Земята,
потвърждават, че всички те са продукт на едно мигновено Сътворение.
Този факт обезсилва фундаменталното предположение на еволюцията
за постоянната скорост на радиоактивния разпад,
разбивайки цялата структура на еволюционната скала за времето!
Следователно, трябва да заключим, че възрастта на Земята от 4.5 милиарда години
е просто научна фантастика !!!
Преди да видят тези доказателства, може би малцина са вярвали,
че йосемитските монолитни скали са били сътворени преди около 6000 години.
Това е донякъде разбираемо.
Живеем в материалистичен свят, в който доминира вярването,
че науката подкрепя еволюционната теория за праисторическа Земя.
Но сега, когато доказателствата за Сътворението и младата възраст на Земята
разкриха неточността на основата на еволюционната теория,
разбираме, че винаги е имало мост, свързващ науката и библейското Сътворение. (!)
Защо обаче не сме осъзнали това по-рано?
Изглежда сме били заслепени от идеята, че можем да обясним цялата история на земята
чрез природните закони, действащи в нашето съвремие!
Бяхме забравили, че Божията неограничена творческа мощ далеч превъзхожда
нашите ограничени разбирания за вселената и законите, които я управляват. (!)
Така, нещата бяха нагаждани към еволюционната теория,
за да изглежда, че естествените закони са в състояние да обяснят всичко.
Всички трудни въпроси, които не можеха да бъдат обяснени, оставаха на заден план.
И ние забравихме за тях, мислейки, че един ден ще бъдат обяснени.
Това обаче, което не признавахме, беше, че тези проблемни въпроси
не можеха изобщо да бъдат обяснени в контекста на еволюционната теория,
и че те са всъщност доказателства за Сътворението и всемирния потоп.
Представените доказателства ни дават основание да преосмислим възгледите
за нашия произод, въз основа на установените научни факти.
Ясно е, че истинската вяра трябва да бъде в хармония с всички факти, които представихме,
и това е вярата в доклада за Сътворението, записан в книгата Битие 1 гл.
и повторен от Мойсей в книгата Изход 20:11.
"Защото в шест дни Господ направи небето и земята, морето и всичко, що има в тях, а на седмия ден си почина".
Субтитри и редакция на превод: Христо Цанков skype: hi.tsankov e-mail: hi.tsankov@gmail.com facebook: www.facebook.com/hi.tsankov